Scrisoarea către Filipeni - raport al discuției de marți, 13/10/2020

#1. Introducere

Pavel scrie această scrisoare în timpul închisorii sale la Roma între 61 și 63 d.Hr.
Este o scrisoare foarte personală, deoarece Pavel cunoaște foarte bine această mică biserică.
Orașul poartă numele lui Filip al II-lea al Macedoniei, tatăl lui Alexandru cel Mare. Orașul a fost numit mai întâi Krenides, era renumit pentru aurul și cuprul său.
În Faptele 16 citim cum a început această biserică. Lydia Vânzătorul Purpuriu se ocupă de un grup mic de femei care se închină evreilor în afara orașului. Conversia ei este mijlocul de a începe o biserică mică.

# 2 versetul 1, 2 - salutul

Pavel nu se prezintă ca apostol, dar împreună cu mișcarea este ca un sclav al lui Hristos Isus. Când auzi cuvântul sclav, nu ar trebui să te gândești la ceva de genul sclaviei negri, ci la iobagi. Sunt slujitori, dar și proprietatea lui Hristos Isus.
Pavel le scrie „sfinților”, așa cum pot fi numiți creștini. La urma urmei, suntem „sfințiți”, separați și consacrați pentru o misiune specială.
Harul vostru - o formulă fixă ​​de salut. Avem nevoie de harul lui Dumnezeu și de pacea Lui în viața noastră de zi cu zi. (Harul mântuirii noastre de la judecată nu este menit aici.)

# 3 versete 3-11 - Rugăciunea lui Pavel

Bucuria
În primul rând, Pavel este recunoscător și se poate ruga fericit pentru congregația filipineză. Este frumos să vedem cum Pavel are în minte această biserică în rugăciunile sale. Bine, de asemenea, să știți că Pavel și-a făcut obiceiul să se roage pentru alții.

Motivul
În al doilea rând, există un motiv pentru bucuria sa, și anume faptul că congregația filipineză arată „comuniunea cu evanghelia”. Adică se simt implicați în răspândirea Evangheliei, adică în lucrarea lui Pavel. Dar această congregație săracă strânge și bani pentru a sprijini munca lui Pavel.

Speranta
În al treilea rând, el are speranță sau încredere că congregația filipineză are un viitor strălucit. Dumnezeu a început o lucrare bună în acea biserică și o va finaliza până când va veni ziua când Hristos se va întoarce.
În al patrulea rând, Pavel se referă la sprijinul pe care l-a primit de la congregație în timpul închisorii sale. Pavel a trebuit să răspundă judecătorului roman, dar îl definește ca „apărarea și confirmarea Evangheliei”. La urma urmei, Pavel a fost închis pentru acuzații legate de predicarea sa. Lupta împotriva lui Pavel este o luptă împotriva Evangheliei.

Congregația filipineză este implicată, ducând unele din poverile lui Pavel. Dar apoi participă și la răsplata lui Pavel. El spune așa cu frumoasa expresie: „tovarăși care participă la harul meu”.
În al patrulea rând, el arată clar că simte dragoste pentru congregație și tânjește după ea (să o revadă). Aceasta este o dorință „în inima lui Hristos Isus”. Ce inseamna asta? Și noi ne putem simți îndrăgostiți de un frate sau de o soră pur și simplu pentru că știm că Hristos îl iubește pe fratele sau sora respectivă.
(Este un lucru să-l iubești pe Dumnezeu. Dar ar putea fi și mai bine să iubești ceea ce iubește Dumnezeu. Compară asta cu o a doua căsătorie cu o femeie care are deja copii dintr-o căsătorie anterioară. Dacă nu ești doar acea femeie dar și copiii ei, asta este mai mare decât dacă îi vezi pe acei copii doar ca pe o povară.)

Cresterea
În al cincilea rând, Pavel se roagă pentru creșterea congregației filipineze. Dar aceasta nu este o creștere a numărului, ci o creștere a calității credinței. Punctul de plecare este iubirea (pentru Dumnezeu, pentru Domnul Isus, pentru Evanghelie, pentru aproapele). Această dragoste trebuie să se revarsă. Dar asta necesită cunoaștere și perspicacitate (sensibilitate). Cunoașterea Cuvântului lui Dumnezeu și abilitatea de a-l aplica cu înțelepciune. Deci iubirea nu este oarbă, ci are încredere în Cuvântul lui Dumnezeu și este, de asemenea, înțeleaptă.

Ținta
În al șaselea rând, avem scopul tuturor acestor lucruri, care este ca ei să facă alegerile corecte în viață - să testeze ceea ce este mai bun - astfel încât la întoarcerea lui Isus să fim „puri și fără vină”.
Aceasta nu este propria noastră realizare, ci mai degrabă poate fi comparată cu fructul care crește pe un copac. Pavel spune: „fiți plini de rodul dreptății”. Când dragostea noastră se revarsă cu cunoștințe și perspicacitate și încercăm să trăim cu grijă, acel fruct al dreptății poate crește în noi. Rădăcina este Iisus Hristos, noi suntem copacul, faptele noastre bune sunt rodul și, în cele din urmă, scopul său suprem este „slava și lauda lui Dumnezeu”.